Grejen med Eva kanske var det här med namnen. Att hon mindes dom och använde dom och sträckte fram sin hand och gav det till alla. Sedan var det blicken. Samma som min lillesyrra gav när jag hade lyft henne i anklarna och lagt ned henne på soffan, så tittar Eva mot alla hon möter. Öppet. Liksom rakt in bakom allt tvivel och skam och förväntan som vi väver in framför våra personligheter.
Men syrran har inte fått alla lager än, och Eva kanske jobbat bort dom, aldrig fått dom. Och det var DET. När man får den blicken så byggs man upp. Syrran har inte fattat kraften i det men Eva har. Eva fattar att om hon ser och tar för givet att de hon möter är goda och vill henne väl, så blir det ofta en självuppfyllande profetia. Man vill vara i ljuset av dom som ser ditt bästa jag. Man vill gärna bli den personen.
![Eva_Looström_tearsheet_2_web](https://www.jessicasegerberg.com/wordpress/wp-content/uploads/2016/09/Eva_Looström_tearsheet_2_web.jpg)
![Eva_Loostrom_blog_3](https://www.jessicasegerberg.com/wordpress/wp-content/uploads/2016/10/Eva_Loostrom_blog_3.jpg)